Szerda, 2007. április 25.,
Márk

elérhetőségek | archív

MENÜ

FŐOLDAL

UTÁNAJÁRTUNK

TÁJKÉP

VASÁRNAPI ASZTAL

OLVASMÁNY

PORTRÉ

OTTHON

HÁZUNK TÁJA

KULTÚRA

ÉLETMÓD

KOPERTA

HUNCUTKA

SPORT

Molnár Miriam blogja

Csöpi
blogja

VASARNAP / TÁJKÉP
(csütörtök 19. április 2007)

NYOMTATHATÓ
VERZIÓ
KÜLDJE EL
EZT A CIKKET

A kicsik is útra kelhetnek

A tengerek mezején…

Akárhány magyar indult el eddig az Észak-Adriáról földkerülő
útjára, még mind szerencsével járt. Gondoljunk csak a legendás
vitorlásokra – Szent Jupát, Szalambó, Equatoriális –, melyek
kapitányai a magyar vízi sport élő legendái.

Vasárnap olvasói a közelmúltban megismerkedhettek azzal a
budapesti fiatalemberrel, aki a nagy elődök – Fa Nándor, Gál József,
Kopár István – példáját és tanácsait követve múlt év szeptemberében
indult útnak. A Méder Áron édesapjával készített riportban
bemutattuk azt a családjukban apáról fiúra hagyományozódó
szemléletet, amely a huszonhét éves hajós gondolkodását
gyermekkorától formálta, és e viszontagságos, világ körüli utazásra
ösztönözte őt. ĺgéretünkhöz híven kalandjait az Olvasók is nyomon
követhetik. Most, első ízben az Isztriai-félsziget Koper kikötőjétől
az európai partok elhagyásáig kalauzol végig bennünket az élményein.
Induljunk hát Áron vitorlása, a Carina nyomába, és ismerkedjünk meg
a világvizeken töltött első két hónap történéseivel a bátor
tengerjáró felvételein, hajónaplójának kivonatain keresztül:
1.
nap: Koper, vitorláskikötő. Ma, 2006. szept. 24-én reggel kilenckor
kezdem írni ezt a történetet. Sokan nem értik, miért indultam el
erre a hoszszú és veszélyes útra. Nincs konkrét válaszom a kérdésre,
talán majd ebben a Naplóban megtaláljuk. Délután három körül a
Carina már 2,7 csomós sebességgel szeli a habokat. Nagyon stabilan
megy, én közben videózom és fényképezek is…
3. nap: Találtam egy
hernyót a hajón. Nem nagyon értem, hogyan került ide, de örülök
neki. Sajnos, kimászott a dobozából, s most valahol a vitorláson
bolyong... Az eredeti kis kedvencek, a pókok eltűntek a fedélzetről,
de lehet, hogy csak elbújtak, s ha jobb idő lesz, ismét
előjönnek...
5. nap: Hallucinálok, néha az az érzésem, van még
valaki a hajón. Bogit érzem, néha édesapámat. Ez eleinte jó volt, de
már zavar. A pufferekben, kötelekben is embereket vélek látni…

Testi és szellemi táplálék
8. nap: Menüm: barna rizs és curry,
kolbász, hagyma, fokhagyma, paprika. Annyit csináltam (fél kg rizs),
hogy egy-két napig legyen mit ennem. Alapvetően nem vagyok
tengeribeteg. Ha vihar van, nem jó a kabinban lenni. Ha olyan a szél
és a hullámzás, hogy be tudom állítani a Carinát jó iránytartásra,
akkor nem kell vezetnem. Ilyenkor a Bibliát olvasom. Egyedül, a
világtól távol egy kis hajón vitorlázva sok mindent megért belőle az
ember.
9. nap: Mivel nincsen szél, ma délután Varsányi József
Zsuzsannával a föld körül című könyvét olvasom. Még Poór József
küldte nekem a Felvidékről augusztusban. Varsányi József is hasonló
útvonalon vitorlázta körbe a földet, mint ahogy én tervezem. Ők
október végén indultak Rijekából, és sokat motoroztak...
15.
nap: Este hat körül jött egy helyi vihar. Levettem az összes
vitorlámat, s csak egy vihar-fockkal szeltem a hullámokat. Éjszaka
már hideg volt. Szinte valamennyi ruhámat magamra vettem, de egy
kicsit még így is fáztam. Ha a szükség rávisz, horgászom, de az
életet tisztelem annyira, hogy szórakozásból ne öljek…

Irány Afrika!
17. nap: Kikötöttem Siracusában. Nem ment
könynyen, mert először elküldtek egy magánkikötőből. Végül egy srác
megengedte, hogy beálljak a halászbárkák mellé. A város csodaszép,
jó itt lenni! Holnap irány Afrika. Délután rajzoltam (két évre elég
papírom és ceruzám van!), és zenét hallgattam.
23. nap: Afrika!
Először egy halászkikötőben sikerül lecövekelnem, ahol
arab–angol–francia szavakkal elmagyarázzák, hol a vitorláskikötő.
Nagy nehezen megértem, s áthajózom…
29. nap: Láttam egy bálnát,
kora reggel úszott el mellettem. Egész nap nem volt szél. Dél körül
a radarreflektor egyik sarka ismét szétesett, háromórás munka
következett, majd a vitorlát hoztam rendbe – még életemben nem
varrtam ennyit. Fél éjszaka egy foszforeszkáló medúzaraj lebegett
mellettem…

Társaságban
33. nap: Megpillantottam egy vitorlást, Szicília
óta ez az első, amit a vízen látok. Dől és ugrál a hajó,
folyamatosan becsapnak a hullámok. Dél körül jött egy helikopter, és
ki akart menteni. Jeleztem, hogy minden oké. Néhány hete misét
mondtak értem egy budapesti templomban. Lehet, hogy másoknak nagyobb
szükségük lett volna rá…
37. nap: Késő délután megjelent egy nagy
csapat delfin, és legalább egy órát együtt kísértek. Nagyon
élvezték, folyamatosan ugráltak, és a hajó alatt úsztak. Bár nem
nagyon értem, még nyivákoltak is. Lehet, hogy Carinának udvaroltak?
Sajnos, délután egy becsapódó hullám eláztatta a
hálózsákomat…
39. nap: Elindulok a spanyol partok felé. Az új
irányom 330 fok, sebességem 1 és 2 csomó közötti. Éjszaka nagy a
hajóforgalom! Hát igen, közel van már Gibraltár…
40. nap: Este
tízkor kikötöttem a spanyol Almerimarban. Eddig 2359,5 tmf-et tettem
meg Koper óta. A parton nagyon kedves emberek fogadtak. Már
hallottak rólam, és örültek, hogy megkerültem. (Ugyanis öt napja nem
tudtam hírt adni magamról, és édesapám már kerestetni
kezdett.)
44. nap: Este összeismerkedtem a Doria nevű hajó
legénységével. Brazília felé tartanak. Remélhetőleg majd HF-rádión
néha beszélgetünk. Sokan készülnek a Gibraltári-szoroson át, az
óceánra is. Tegnap érkezett meg a Misty, egy régi építésű amerikai
fémhajó; kávéra is meghívtak holnap reggelre...

Születésnap
53. nap: Huszonhét éves vagyok. Kint a vízen
ünneplem! Egy órakor nekiindultam az Atlanti-óceánnak…
54. nap:
Egy hajó motorzajára figyeltem fel. Felém jött! Mivel lassan
haladtam, és az áramlás is ellenem dolgozott, nagyjából
manőverképtelen voltam. A motort is próbáltam, de nem sokat ér
ilyenkor. A keresztező hajó orrhulláma elmosta a vitorlásomat,
becsapott a kormányállásba. Én közben csak kapaszkodtam, vártam, mi
fog történni. Szerencsére a hullám eltolt, és a hajó nem szívott
magához. Délutánra a szél és az áramlatok visszasodortak Európa
legdélibb pontjához, Tarifa kikötőjébe. A város egyik oldalát a
Földközi-tenger, a túloldalát az Atlanti-óceán mossa…
55. nap: A
szomszéd hajó legénysége – egy házaspár két kisgyermekkel és egy
baráttal – meghívott vacsorára. Vittem ajándékba egy kis apróságot,
mivel a magyar borom már elfogyott... Ők a francia Riviéráról
jöttek, s a célpontjuk Las Palmas, Brazília, majd Francia Polinézia.

56. nap: A reggeli menü hagymás tükörtojás gibraltári kenyérrel.
Ahogy elindulok, jó a láthatóság, a hajók jobban kikerülnek. A
Kanári-szigetekig több útvonal is lehetséges: vagy a marokkói partok
mentén, vagy Maderia sziget felé.

Míg Áron Carinájával tovább
szeli a hullámokat, mi türelmetlenül várjuk újabb üzenetét. Addig is
egy költő soraival köszönünk el a vitorlástól és kapitányától:
…hallhattam fenn égi muzsikát, / árbockötelek éles vijjogását,
nyögdécselését vitorlarudaknak, /… s hol égbolt hasát döfi az
árbockereszt, / nézhettem most nagy gyönyörűséggel, / felhők
bolondos vágtáját egy végtelen térben…

Méder Áron, Poór József

[2007. 04.
19.]

Írja meg
véleményét! | Legyen
ez a kezdőlapom! | Legyen a kedvenceim
között!

© 2003 Petit Press,
a.s.