A kicsik is útra kelhetnek

http://www.sme.sk/clanok.asp?cl=3456160

Szigetről szigetre

A vitorlázóban benne él a világot megismerni és megérteni vágyó utazóval
együtt a hajózás fortélyait élményszerûen megélõ „örökifjú”. A kikötõkbe érkezés
örömét s a célba érés misztériumát valamikor a navigátor tudta leginkább
megélni. Mára a mûholdas, számítógépes helyzetmeghatározó rendszer használata
átrendezte a dolgokat, s a kormányosnak adta át ennek az élménynek a
birtoklását.

ågy érkezett meg Méder Áron is ez év februárjára az
Atlanti-óceánon át a Karib-tenger szigeteihez. Itt gyors megoldást kellett
találnia a hajóján jelentkezõ problémákra, utána Barbados, Martinique, Santa
Lucia, Bequia, Grenada, Bonaira szigetét meg a többit járva, a természet
ezerarcú csodáját ízlelgetve megismerkedett a karneválok hangulatában élõ
lakosság pozitív gondolkodásával. A sok ünnep feledteti a mindennapi gondokat.
ågy válik érthetõvé a Zöld-foki-szigetektõl le egészen Panamáig terjedõ térség
szegényeinek „no problem” életfelfogása. Ünnep ünnepet követ, és ilyenkor a
sziget apraja-nagyja táncol.
Amíg a „klasszikus” turistának a szabad
barangolás nem várt izgalmakat tartogathat, Áron és Carinája hamar belopta magát
az itt élõk szívébe. A veszélyt számára inkább a part menti kalózok jelentették.
Még manapság is megtörténik, hogy rablók zsarolják meg a hajókat. Egy ilyen
kaland a magányos vitorlázók számára tragikusan is végzõdhet.
Áron a
szigetekrõl a kontinens partjai mentén indult tovább a Panama-csatorna felé,
hogy áthajózzon a Csendes-óceánra.
Gyakran találkozott olyan, már európai
vizeken megismert vitorlázókkal, akik hamarabb érkeztek ideátra, s jó
tanácsokkal egyengették a Carina útját. Míg eljutott a csatornához, a szigetek
közt és a part mentén akkora távolságot tett meg, mintha Szlovákiát oda-vissza
ötször járta volna meg. Mivel nem találta meg ennek a partszakasznak a
térképeit, huszonkét napjába telt az út. S mint a felfedezõk a középkor idején,
mindenben csak a megérzéseire, tudására, erejére támaszkodhatott. A csatornánál
nem mindennapi esemény várta õt, amely megsokszorozta erejét. Ide várta
kedvesét, Boglárkát.

Napló
Nézzünk bele a hajónapló rövidített változatába, mi minden történt
addig is:
2007. 2. 13. (143. nap), Barbados. Estefelé mindig beszélgetek a
halászokkal. Érdekes, amikor egy „tanulatlan” barbadosi tudja, hol van Budapest.
És miért is? Egy ember miatt, a neve: Puskás Ferenc. Negyven éve olyat csinált,
amitõl még mindig tudják, hol van Magyarország...
2007. 2. 16. (146. nap),
Martinique. Reggel egy repülõhalat találtam a fedélzeten. Hozzávaló: sajt és
kenyér. Új könyveket kaptam, és most ismét olvashatok (Kurt Vonnegut – mindig is
szerettem –: Áldja meg az Isten, dr. Kevorkian!, Müller Péter: Szeretetkönyv –
még gimiben olvastam a spirituális könyveit...) Amikor beálltam a kikötõbe,
hangos magyar kiabálásokat és üdvözléseket hallottam. Ott állt két katamarán
tele magyarokkal, az Orgia és a Mámor. Este karnevál volt, és hihetetlen nagy
buli: több ezer ember együtt táncolt...
2007. 2. 23. (153. nap), Santa Lucia.
Ma is korán keltem, és egész nap dolgoztam, a kikötõben nem kértek pénzt a ki-
és bedaruzásért, valamint a hajóparkolásért... Sõt a fõnök miattam bejön
dolgozni szombaton, csak hogy el tudjunk búcsúzni. Délután ismét vízre került a
hajó. Segített egy francia vitorlázó is, aki hét hónapig borsót termel, majd öt
hónapot vitorlázik a feleségével és három gyerekével. Öreg vashajója van, amit
állandóan javít.
2007. 3. 01. (159. nap), Bequia. Karib-tengeri valóság:
lazábbak az erkölcsök, mint Európában. (Volt olyan eset, hogy az anyuka árulta a
lányát... Nagyon nagy a fertõzöttek aránya! Az itteni tánc a legerotikusabb,
amit valaha láttam, a budapesti night clubok elbújhatnak.) A rum és a marihuána
miatt (Charli) az emberek kb. 70%-a kábultan él, és nagyon lassan. De ettõl
függetlenül még ez a PARADICSOM! Nekem persze még a buszok is tetszenek: Üvölt a
fekete zene, mindenki énekel, mint egy osztálykiránduláson. Itt mindenki
fiatalabbnak látszik, mint amilyen valójában. Bemutattak a helyi „híres”
embereknek. Elõször is a bequiai miniszterelnöknek, aki ismerte Antall Józsefet,
mert az elsõ választásokon Magyarországon õ is hivatalos delegált volt, aki a
szavazás tisztaságát ellenõrizte.
2007. 3. 16. (174. nap). Tegnap új rekord:
122 tmf egy nap jó irányban!!! Rádióztam Tibivel és Alexszel. Éjszaka nagy
hajóforgalom! Harmadik éjszaka figyelem a hajókat, és 15 perceket
alszok...
2007. 3. 24. (182. nap). Fél éve indultam el. Talán az utolsó napom
az Atlanti-óceánon, vagyis a Karib-tengeren. Ünnepi a pillanat, de én inkább
fáradt vagyok. 10-kor látom már Panamát. A jobb oldali elsõ szálingot tartó
merevítõ drótkötél elszakadt. Egy toldóval javítom, és kötelekkel. Lassítom a
hajót, csak egy orrvitorlával megyek, mert nem akarok éjjel kikötni. Délután
delfineket láttam a távolban. Az idõ csodás. Végre Panama! Ma a kínaiak bérlik,
és nagyszabású fejlesztéseket terveznek.
2007. 3. 25. (183. nap), Colon,
Panama-csatorna. Érdekes oldalak: egy kedves angol páré, akivel Colonban
találkoztam: www.maggieandnathan.com. Õk is hasonló útvonalon fognak vitorlázni,
mint én. Remélem, majd rádiózunk is egymással. Oystein Djonne norvég hajós
oldala: http://www.valkyrien.tk/. Aki a barátjával, egy 22 lábas hajóval föld
körüli útra indult. Remélem, a csatorna túloldalán találkozok vele. Egyelõre
csak e-mailezünk.
2007. 4. 02. (191. nap). Befizettem a tengersok pénzt a
csatornaátkelésért – 2290 USD. Ezután 7 órát interneteztem, mivel be kellett
gépelnem a naplót meg a szokásos leveleket, és szobát foglaltam Panama Cityben.
Bogi este érkezik, akkor már veszélyes Colonba visszamenni, 6 hónap és 11 nap
után találkozunk újra. Úgy izgulok, mint az elsõ randink elõtt...
2007. 4.
10. (199. nap). Nagy nap volt a mai: megkértem Bogit, hogy legyen a
feleségem.
2007. 4. 17. (206. nap), A Csatorna. 19.00-kor a Carinával
bevártam a zsilip elõtt egy 40 láb hosszú hajót, baloldalt egy 32 lábas
dzsunkavitorlázatú, kétárbocost s a három vitorlást. Kötelekkel egybekötve
megkezdtük a zsilipelést...
2007. 4. 18. (207. nap). Másnap 15.30-kor
áthajóztunk a csatorna hídja alatt. MEGCSINÁLTUK! Töltöttem a szomszédoknak egy
rumos kólát jéggel, aztán még egyet, majd még egyet.
2007. 4. 20. (209. nap),
Cristobal. A Csendes-óceán partja. Délután elmentem a La Playita bárjába, mert
az ugyancsak földkerülõ Szabó Géza (www.rotorman.hu) hagyott ott nekem egy CD-t
a csendes-óceáni horgonyzóhelyekrõl.

Méder Áron elõtt a végtelen óceán, s benne Müller Péter sorai, melyek
segítettek számára megérteni a magányt: „Lelkem a barátom! Akiben ez az élmény
felvillant, soha sincs egyedül. Van kivel megbeszélni a dolgát. Van, akire
számíthat, ha bajban van. Társa van akkor is, ha barlangban él. Jóban, rosszban
vele marad. Akiben ez az ÉN-élmény nem villant föl, mindig egyedül marad...
Amikor megtalálod önmagadban a »barátodat«, akkor rájössz arra, hogy lelked
fölfelé nyitva van, és sokan vesznek körül. Szellemházad világa nyílik ki
ilyenkor.”

Poór József

[2007. 08. 24.]